Једног дана,
упитало ме је дете које је упознавало море:
"Океан,
шта је океан?"
Нисам знао шта да му одговорим.
Шта је море?
Шта је океан?
Шта да кажем?
ОКЕАНИ
Милионима година
живот се ширио планетом,
а за кратко време,
време једног људског живота,
природна равнотежа, за коју смо веровали да је непромењива,
била је поремећена.
Све је убрзано.
Човек се излагао опасностима одласком у свемир и у дубине,
у потрази за другим галаксијама, за другим млечним путевима...
У бескрају капљице воде,
астероида,
планета,
већ су трептаји живота.
У историји океана,
становника мора,
дивљи свет је хитао,
удруживао се.
У времену великих открића,
море није стварало границе.
Природна богатства су била неисцрпна.
Морепловци су браздали океанима, чешући њихов свет,
несвесни њиховог богатства, разноликости, тајни...
У та времена,
далеко од људског погледа,
животиње су делиле велике области.
Океан ком су припадале.
Освојене су далеке обале,
створени су нови светови,
забележене непознате врсте.
Страница историје о животињама била је прошлост.
Једино га је царство таме чинило непостојећим,
невидљивим.
Подводни пашњаци...
тихи биљоједи.
Скоро познате слике
земаљског живота враћеног у море.
Између врста, изненађујући односи,
неопходни.
Најстрашније ствари само су тако изгледале.
Понекад су грабљивци штитили,
а најмањи
били су нужни највећима.
Да би освојио нове области, живот је користио сваку прилику,
најмањи догађај,
насумичност.
Користећи непогоде,
на крхким чамчићима, идући према обали,
невољни путници су кренули океаном,
у авантуру.
Изгубиће се у бескрајности.
Или ће, заслугом ветрова и струја,
пренети живот на другу обалу.
Крупне животиње биле су под утицајем сезонских промена.
Море је бескрајан слободан простор
који животиње без препрека прелазе на свом путу
од једног до другог континента.
Без одмора,
океански пустолови хрле ка другим ширинама.
У тајновитим дубинама,
природа је све показала:
све боје,
све облике.
Понекад је нудила својим створењима
чудне маске,
неуобичајене.
Из нужде,
да би преживеле,
животиње прелазе хиљаде киометара
према хладним и плодним водама.
Праве морске миграције.
Изумрла.
И ово морам да урачунам.
Нестале врсте,
заувек угашене,
слабо истражене и искорењене.
Изумрла.
Неколико корака да бисмо прешли милионе година еволуције
оних који су нестали у неколико деценија.
Коликим смо врстама изазвали нестанак?
Колико их је на путу изумирања?
Колико су угрожене?
Ако је наша равнодушност саучесник у нестанку животиња,
наша жеља никада није била већа да их заштитимо.
На свим меридијанима
људи урањају у срце океана с поштовањем,
да истраже,
да схвате.
Успавана стварност је кренула
да истражи другу страну приче.
У њиховим митовима и легендама
настављају се открића очаравајућег света.
Историја океана
једва да је почела.
Да би се испричала, нужно је истражити морски свет,
чак и најмања, најбезначајнија створења.
Много још треба да се открије.
Бестежински свет...
где се огромне животиње развијају грациозно
и окретно
без страха од присуства човека.
За утеху,
склад је могућ.
Море понекад гута животе,
али живот враћа своја права.
Некада рушевина, сада постаје уточиште.
Постоји солидарност између људи у олуји.
Зар не можемо да се удружимо у заштити океана?
Осматрачки сателити
посматрају нашу планету.
Никада није толико откривено,
никада није толико угрожено као данас.
Реке навлаче загађење на обале.
Морске струје пониру као вене
у срце океана
и неизмерно шире отров.
Трагови људске генијалности
прљају обале и дубине.
У земаљским крајностима,
у белим светилиштима,
животиње и даље живе далеко од људи,
као у праскозорју света.
На другој страни Земље,
још једно уточиште,
још једно светилиште,
још један океан...
Исти изглед нетакнутог предела.
Ускоро ће свет леда да буде отворен за пловидбу,
отворен за трговину.
Где ће бити одредиште поларних животиња?
Ниједна животиња неће устати за свој опстанак.
Врисак угрожених врста
биће нечујан.
Треба да се спремимо за живот у вештачком свету,
где ће представници сваке врсте
бити сачувани у животињским забранима,
у огромним акваријумима.
Слаб одраз некадашње разноликости.
До граница познатог свемира,
Земља је једина пригрлила живот.
Немамо планету за бацање.
Земља не припада нама, треба да је делимо.
Ту нам је нада.
Разноликост врста
неопходна је за наш, сопствени опстанак.
Још је све могуће.
После милион година природа ће се обновити,
дивља...
слободна.
Превод с енглеског: Слоба К. (slobonja@yahoo.com)
Ниједна животиња није била мучена због потреба снимања овог филма.
Призори масакра били су инсценирани.